Dunaújvárosi Hírlap – 1997. február 8. Tovább sétálunk Pentelén A Hatcsöcsű – hangzott lakonikus egyszerűséggel a három kedves tulajdonosáról nevezett...
– 11. rész – Most, hogy ezeket írom, lepődök meg a kis méreteken. Ezek nekem cseppet sem voltak kicsik, igaz,...
– 13. rész – – Hol? Hol? – kérdezte felindultan. Erre valamelyik felmutatott egy nagy akácfára. Mihály csodálkozva kétszer is...
– 15. rész – De ezt természetesnek vette minden nyomdász a segédmunkástól a gépmesterig, hisz a lapnak reggelre az utcán...
– 17. rész – Így aztán a társalgás véget is ért. – Mindjárt hozok egy kis meleg vizet, éppen van,...
– 19. rész – Bár ne tették volna! Nem volt abban semmi különösebben riasztó, de nekem mint kisgyereknek annyira megrázó...
– 1. rész – Ajánlom azoknak, akik szerettek, és akiket szerettem… Mottó: Amikor születtem, nem jeleztek nagyot Messiást mutató különös...
– 12. rész – Ez az abroncs követelőzően szorította és támogatóan körül is fogta őket! Nem akarom öreganyámat piedesztálra emelni....
– 14. rész – – Nem tudja hol lakik Fekete Istvánné? – kérdezte Anyámtól. – Hogyne tudnám. Én vagyok. –...
– 16. rész – Óvodista korom egyik feladata volt Apám felderítése és hazaserkentése. Ebben nem óvodista minőségem játszott szerepet, hanem...
– 18. rész – Egy esős délutánon azonban sikerült a hátsó visszagombolkozás! Ekkor éreztem meg, hogy már nem vagyok holmi...
– 2. rész – Őseim – úgy tudom -, mind parasztok voltak. Legalábbis a földből és a földért éltek, így...